EN NETFLIX-SERIE
1. OKTOBER 1989
Går det bra?
Magen din! Hjelp!
Den 12. timen den første dagen i oktober 1989
fødte seksten kvinner rundt om i verden.
Dette var uvanlig, siden ingen av kvinnene hadde vært gravide da dagen tok til.
Sir Reginald Hargreeves, en eksentrisk milliardær og eventyrer,
bestemte seg for å finne og adoptere så mange av barna som mulig.
Ekstraordinært!
Hvor mye vil du ha? Du vil vel ikke beholde det?
Hvor mye vil du ha for ham?
Rører du barnebarnet mitt, deler jeg deg i to!
Utmerket! Jeg liker en god forhandler.
HAN FIKK SJU AV DEM…
Elsker deg, Marcus!
Christopher spanderer neste runde.
Jeg sa ingen pepperoni. Ingen, din dumming!
-Ingen sopp. -Vet, jeg snakker engelsk!
-Sønnen min også. -Vi snakker amerikansk, rasshøl.
Du er et amerikansk rasshøl.
Slipp meg! Slipp!
Ut av butikken min! Kom dere vekk!
Dette bør være pepperoni.
-Dette er ikke hjemmet ditt. -Hva? Dette er Umbrella Academy.
Du tar feil. Dette er Sparrow Academy.
Hvem faen er rasshølene, pappa?
Pokker.
Ben.
Er det virkelig deg?
Og hvem er raringene på balkongen?
De er Sparrows.
Barna mine.
Hva behager? Hva mener du med barna dine?
-Det er ikke mulig, gamlefar. -Selvsagt er det det. Jeg vet vel om det?
-Alle ser vel Ben? -Flott hatt, Sundance.
De kaller seg Umbrella Academy.
En gjeng med svindlere og svikefulle avvikere
som kom til meg høsten 1963 da jeg var på forretningsreise i Dallas.
Vær advart. De hevder å være mitt avkom.
-Hevder? Hva i helvete skjer, Fem? -Vet ikke, men det er bekymringsfullt.
-Sier han sannheten? -Ikke om at vi er svikefulle.
Amatørsvikere, i beste fall.
-Men vi er barna hans. Dette er vårt hus. -Ja. Vi vokste opp her.
-"Ja, vi vokste opp her." -Vi hadde nok lagt merke til dere.
Hei. Jeg heter Luther.
-OK. Ingen av dere tilhører her. -Oi! Har du sett.
Da får vi vel bare pakke og flytte ut.
Så morsom du er, Chris.
Jeg forventet ikke selskap.
Dette var det beste jeg fikk til på kort… kort varsel.
-Mamma. -Mamma? Hun er en robot, din pervo.
-Det er ingen robot. -Ikke kall ham det.
-Eller? -Kom hit og se.
-Slapp av! -Tror du at jeg er redd?
-Ro ned. -Hun har stemme!
-Skal jeg gjemme Rubiks kube i rumpa di? -Nå holder det!
Jeg vet ikke hvilket sirkus dere rømte fra eller hvordan dere kom inn.
Nå er vi ferdig. Dere har 30 sekunder til å komme dere ut.
Og hvis vi ikke drar?
Da får vi ordne dette på gamlemåten.
Enig.
Ta ham, Luther!
Hva gjør du, Luther?
Beskytter æren vår, bror.
Pokker! Vi er skikkelig flinke, jo!
Dere har 30 sekunder på å komme dere ut av huset.
Og hvis vi ikke gjør det?
Da må vi ordne dette på gamlemåten.
Hør her. Vi har nedkjempa en reell hær. OK? Dette trenger ikke å bli stygt.
La oss roe oss ned og snakke sammen.
Ben-er-ino.
Du ser så mye bedre ut levende enn død. Ikke sant?
Bortsett fra hårklippen.
Hva i helvete sa du nå?
Gi deg. Slutt å være så fiendtlig, herr Surpomp.
-Jøss. Flott arr. Veldig maskulint. -Hold kjeft!
Hold kjeft og klem broren din, da!
-Det trengte du ikke å gjøre! -Det trengte jeg nok!
-Han gjorde det. -Trekk unna!
Luther! Hei!
Pokker!
-Dårlig trekk, Luther! Dårlig! -Unnskyld.
Greit. Fred og kjærlighet. Her kommer jeg.
-Pokker. -Prøv deg, søppelkasse!
Hør her. Jeg har fantastisk hår, OK?
Noe så tids-upassende!
Er det alt du har?
Du lever. Det er flott, eller grusomt. Er ikke sikker ennå.
-Er det en snål utpsyking, eller? -Mer et eksistensielt problem, Ben.
Fett. Her er neste problem.
Selv om du er en skikkelig dust nå…
…er det godt å se deg igjen, altså.
Hvem er sterkest? Det er jeg!
Hvem… er… sterkest?
Jeg vil ikke slåss mot deg!
Å… Ville du bli bestevenner?
-Du er ikke verst til å være blind. -Hvem sier at jeg er blind, rasshøl?
-Burde jeg hjelpe til? -Nei. Hun får fram et poeng.
Popkorn?
Min tur.
Kunstsnobb, altså?
Ser du det? Vi klemmer!
Dette er framgang!
Forresten. Jeg hørte rykter om at du ikke kan røre deg.
-Slå meg. -Hva?
-Slå meg i ansiktet. -OK.
Slå meg!
Det gjorde nok vondt.
Rask liten fyr.
-Takk. -Ikke noe problem.
Hei, kortbukse. Hva skjer?
Hjelp de andre. Jeg tar meg av denne.
-OK. -Er du maskoten deres?
Snarere eksperten.
Ekkelt, OK?
Hva i helvete?
Delores?
Er alle perverse, eller?
Ser du?
-Større er ikke alltid bedre. -Sier du det til kjærestene dine?
-Thaimat til middag? -Gjerne pad see ew.
-Ja. Thai, Marcus? -Hvorfor spør du? Han hater thai.
-Siden når? -Greit. Italiensk?
-Overhodet ikke. -Jeg kan ta italiensk.
-Er vi ferdig her? -Niks.
-Flykter ikke fra slåsskamper. -Feil svar.
La ham ta ham.
Da avslutter vi dette.
-Bli nede! -Luther!
-Vanya! -Deg igjen.
Luther! Kom deg ut!
Nei!
Hvem av dem er du? Pjusken? Tjukken? Den triste jenta? Jeg glemmer de andre.
Hvem er disse psykopatene, og hva gjør de i huset vårt?
Enkelt. Så fort den dustete klanen din viste hvor dårlig jeg var i første utvalg,
-adopterte jeg dem i stedet. -Pappa!
Jeg er ikke faren din, unge mann. Ikke nå lenger. Kjeks?
Klaus! Vi må dra. Nå. De er for gode.
For dere.
Jeg elsker det, men du kommer nok til å dø. Kom igjen.
Å! Pokker.
Hei. Beklager. Går det bra med deg?
Ja.
Hei.
Jeg heter Sloane.
Hei, Sloane.
-Jeg heter Luther. -Vi stikker! Kom!
-Bare et… -Kom! Vi må dra!
-Seriøst? -Løp!
-Kofferten! -Vi har ikke tid!
-Jeg hater at han kan gjøre det! -Løp! Lukk den!
Fort! Inn her!
Pokker, altså.
-Pokker! -Hva skal vi gjøre?
Flytte oss fort som fy.
Hvor er kofferten? Pokker! Den er borte!
Kom deg ut, Vanya!
Det er over.
Dra. Og ikke kom tilbake.
Jeg setter meg. Jeg må bare sitte litt.
-Det gikk ikke så bra. -Ikke vår beste jobb.
Jeg knaker.
-Går det bra? -Jeg vet ikke ennå.
Jeg har aldri fått juling og fått rumpa mi tilbake sånn.
Liksom…
Vær så god.
Her er rumpa di.
-OK. Luther har hjernerystelse. -Hvor mange fingre, Luther?
-Herregud. Vanya. -Takk Gud for at du lever.
-Går det bra? -Og Ben også.
Ja. Han er en skikkelig dust.
-Alle er det. -Som kan slåss.
Nestemann som sier "dust" får et slag i strupen.
-Dust. -Dust.
Fortalte pappa hvorfor han kalte dem barna sine?
Det gjorde han, ja. Er dere klare?
Pappa fikk sånn avsmak av oss i Texas
at han adopterte en helt ny gruppe barn, bare for å slippe å oppdra oss.
-Det er typisk pappa, da? -Ikke sant?
-Han ville ikke ha oss lenger? -Vi burde ikke bedt ham om hjelp i 63.
Dere ser ikke det store bildet.
Hvis pappa ikke adopterte oss, endra han tidslinja.
-Hvem vet hva annet som er ulikt nå. -Burde ikke du?
Beklager, men det tar kanskje mer enn 20 minutter og en hjerneskade å finne det ut.
-Går det greit for deg? -Nei, faktisk ikke.
Hør her. Det går fint. Vi har fortsatt Kommisjonens koffert.
I verste fall reiser vi tilbake i tid og fikser det.
-Flott. -OK.
Det er to problemer med det. For det første…
På'n igjen.
-Tidsreiser er komplisert. -Vi skjønner. Jobben din er vanskelig.
-Bare… Hva? -For det andre
har jeg ikke lenger kofferten.
Fem. Hvor i helvete er kofferten?
Hva gjør vi?
-Funderer. -Hvorfor stirrer alle på oss?
Vi ser ut som Village People, som tapte en slåsskamp.
-OK. Jeg må finne Claire… -Slutt.
-Vi ses senere. -Nei, Allison.
Først drar vi et trygt sted, renser sårene og så finner vi henne.
Jeg hater dem.
KRIMINALITET ER PROBLEMET VI ER LØSNINGEN
Se på dem, da, med de dumme, selvgode…
Du klarer det.
S… s… selvgode
selvgodheten.
Jobb videre med det. Du får det til til slutt.
Hva driver vi egentlig med? Vi kan ikke blø i hjel i parken.
Vi bør forberede oss før de kommer tilbake.
-Hvorfor tror du at de vil ta oss? -Jeg hadde gjort det.
-Vi brøyt oss inn i huset deres… -Vårt.
…og ødela de flotte antikvitetene og sånt.
Ja. De kriminalitetsbekjempende supernerdene lar det nok ikke ligge.
Vi trenger et sted der vi ikke tiltrekker oss oppmerksomhet.
På hvilket sted tiltrekker vi oss ikke oppmerksomhet?
Å. OK. Ærlig talt?
OK.
-Alle må ikke gjennom samme dør! -Det var to innganger, forresten.
Å! Hotell Obsidian. Jeg har savna deg, di tøytete gamle dame.
Absorber henne. Absorber henne inn i bysten deres.
I glansdagene var hun vertskap for statsledere.
Roosevelt, Gandhi, Stalin, Gorbatsjov, Castro,
kong Olav av Norge,
en av Kim Jong-ene, Tito, Dalai Lama, Elvis
og ikke én, men angivelig to fra Kardashian-familien.
-Det… Hvor skal du? -Må ta en telefon.
Nå til dags er hun et hospits, ei festbule
for dem av oss som ikke ønsker å bli dømt av samfunnets regler og normer.
-Et skjulested? -Nettopp! Det er perfekt!
Og den beste delen er at hun tar seg av oss.
Ingen spørsmål blir stilt. Aldri. Ikke sant?
Kom igjen.
-Jeg har kanskje spørsmål. -Ja, jeg også.
For et merkelig sted.
Hei. Dette er Patrick. Legg igjen beskjed etter pipetonen.
Patrick. Hei, det er Allison.
Jeg har gått glipp av noen telefoner hjem. Det er…
Vel, det er…
Uansett…
Jeg ringer Claire senere.
Fortell henne
at mora hennes savner henne.
Veldig.
Chet! Min bror!
Så flott å se deg. Jeg vil ha suiten jeg har til vanlig, por favor.
-Jeg har aldri sett deg før. -Jeg sa jo det. Diskré.
Slutt å skremme hunden min.
-Vi trenger noen rom, er du snill. -Supert.
KONTANTBETALING PÅ FORSKUDD
Og hvordan betaler vi?
Greit. Tøm lommene deres. Kom igjen. Hva som helst.
-Kondomer? -Ikke for kontanter.
Legg vekk kniven!
Hvorfor har jeg et hårnett?
Greit.
Hva får vi for denne?
To rom. Mazel tov.
-Fett. -Greit.
Da får vi leke Brady Bunch her, da.
Vi møtes i baren om to timer for å legge en plan.
Jeg har en plan.
Vi angriper Sparrows, gjenerobrer huset vårt
og slår pappa til han innrømmer at vi er bedre
og at han er mer glad i oss. Ferdig! Vi kaster bort tida!
Slapp av. Ikke bekymre deg.
Drittfuglene blir nok der ei stund. De er nok like utslitt som oss.
-Å? -Ja.
Det så utmattende ut å gi oss juling.
Den store er sterk, men treig. Muligens dum.
-En slags apeliknende hybrid. -Hvem tok den lille, spretne fyren?
Jeg. Jeg ga ham ris og sendte ham på skolen.
Den tynne er det svake leddet.
Med mindre å gjemme seg bak sofaer og rope "hvor er pappa" er superkraften.
Nok evaluering. De var respektløse, Marcus.
-Vi må finne utskuddene og ta dem. -Sånn, mener du?
Kan noen forklare hvordan dere ble slått på 30 sekunder?
Aner dere hva som hadde skjedd med ryktet vårt om noen så det?
Vi har ikke møtt skikkelige fiender på år og dag. Dette kan være bra for oss.
For forretningene. Men bare hvis vi tenker smart før neste trekk.
Du kalte, Nummer én?
Sitt.
Du har tilbrakt tid med dem. Hva er din vurdering?
Lite imponerende. Neandertalere. Gråt for mye og dusja for lite.
Det eneste de manglet mer enn tæl var respekt for hverandre.
Ingen lojalitet? Det kan vi bruke.
Bra. Gi Christopher full rapport.
Likevel… ville jeg ikke undervurdert the Umbrella Academy.
Ferdighetene mangler like mye som hygienen,
men likevel redda de verden på en eller annen måte i 1963.
Hadde de ikke gjort det,
hadde ingen av dere stått her nå.
Kanskje jeg feilbedømte dem.
Ja da. Jeg skal gå.
Ikke på dette hotellet.
Ser dere? Det er paradis på jord.
Høyt under taket, en skikkelig romfølelse.
-Velduftende. -Hva i helvete?
-Hvor er badet? -I gangen. Eller…
-Naturens eget bad. -Så vemmelig du er.
Men konsekvent. La oss pakke ut. Finne oss til rette.
Pakke ut? Hva da? Vi eier jo ingenting lenger.
Er ikke det befriende, Luther?
Er du kommunist, eller?
Hvis jeg ville ha køyesenger og fellesdusj,
hadde jeg blitt på galehuset i Texas. Der hadde de i det minste gratis gelé.
Og Lila.
Jeg har brukt de siste 20 dagene til å redde verden, Diego. To ganger.
Kan jeg få fem minutter til å slappe av før vi finner ut av alt?
-Vær så snill og tusen takk. -Ingen sommerleir, sa pappa.
Dette er flott.
Jeg kjeder meg. Vil noen ta en drink? Fem?
Jeg tar en whisky, hvis du har.
Det er ikke så lite, da.
Det er helt klart stygt.
I går kveld sov jeg i min egen seng ved siden av min fantastiske ektemann.
Jeg kyssa Sissy farvel for noen timer siden.
Pluss minus 50 år.
Godt at du endelig fant noen som behandla deg bra.
Hun så meg for den jeg virkelig er.
Det vil jeg ikke gi slipp på ennå.
Jeg føler det samme om Ray.
Håper ikke vi etterlot dem for å dø i en superheltkrig.
Du må dra hjem.
Klemme dattera di.
Hva om Diego har rett, og Sparrows angriper?
Vi har nedkjempa hele Kommisjonen.
Da klarer vi vel sju idioter i uniform?
De tok oss bare på senga.
Ja.
Du bør dra til flyplassen.
Reise tilbake til ditt virkelige liv. Hadde gjort det om jeg kunne.
Takk.
Du er en god søster.
PASS PÅ HVA DU GJØR, FOR VI PASSER PÅ DEG
Dum feil.
Hendene mine er våte, mamma.
VINDMØLLER FUGLER
HVALER SKRIVEMASKIN
BIER
Jeg er glad for at vi gjør dette.
Vi som er Nummer én bør organisere det som skjer mellom familiene våre.
Jeg er Nummer sju, faktisk.
Da har noen rota det til.
Brødrene mine tror at dere kommer og tar oss.
-Jeg vil ikke ha krig. Vi har tapt nok. -Ikke angrip oss i vårt eget hus, da.
Hør her.
Dette er ikke personlig, men vi er de eneste superheltene i byen.
Vi har kontroll her.
Hvis dere utfordrer oss, tenker saueflokken der ute sitt.
-Vi skal ikke det, vi… -Og det skal jeg bare ta ditt ord for?
På vegne av hele familien?
Du er ikke Nummer én hos dem, engang.
Det kan jeg ikke ta sjansen på.
Hvis du kom for å trygle om at vi ikke gjør neste trekk…
Jeg kom for å fortelle om mitt.
I morgen tidlig, når busslastene med fans kommer,
skal jeg stå der, på plenen foran huset
og utfordre deg til kamp. Bare du og jeg.
Hvorfor?
For laget ditt er bra.
Bedre enn mitt, kanskje.
Men jeg tror ikke at du er bedre enn meg, Marcus.
Jeg fikk jorda til å gå under to ganger.
Og du?
Du er bare kjøtt i syntetisk stoff.
Og du vil nok ikke ha hele verden som tilskuer når jeg beviser det for deg.
Hva vil du egentlig, Vanya?
Du har noe jeg trenger, og jeg vil ha det tilbake.
KRIMINALITET ER PROBLEMET VI ER LØSNINGEN
-Han inngår en avtale med dem. -Jeg tar meg av det.
Hvis du prøver å tygge, smaker du kanskje faktisk maten.
Har ikke spist på dagevis. Hva er i veien? Du ser glad ut.
Veldig glad. Jeg har fått en lur og badstue. Hva mer trenger man?
Brødre som ikke spiser som dyr?
Jeg har tenkt gjennom tidslinjekaoset,
og jeg er glad for å meddele at min profesjonelle ekspertmening
er at vi er utenfor fare.
-Fett. -Oi!
-Flott. -Ja.
-Alt er i orden, da? -Mer eller mindre.
Det er én liten ting, da. Ingenting vi ikke kan håndtere.
Spytt ut, Boomer!
Greit, Diego. Sånn er det.
Pappa adopterte oss ikke som spedbarn, men spedbarna fantes her.
Vi vokste opp ulike steder med ulike folk.
Og?
Hvor er de nå?
Det er en stor mulighet for at vi har identiske versjoner av oss der ute,
som lever helt andre liv.
-Dobbeltgjengerne våre! -Det fant du på.
Nei! Jeg lærte om det i Texas. Fortell om paranoid psykose, Fem.
Hei! Jeg trodde du sa at dette ikke var noe problem.
Teknisk sett blir du gal om du er nær dobbeltgjengeren for lenge. Ser du deg…
-Drep ham. -Ligg med ham.
-Unngå ham. -Hva feiler det deg?
Som om du ikke hadde klatra i Luther-fjellet.
Hvordan kan vi garantere at vi ikke møter oss selv?
Vi er superheltenes Benetton-reklame. Født over hele verden,
og så tok pappa oss med hit. Det gjorde han jo ikke nå.
De er nok ikke i samme tidssone, engang.
-Det er sant. -Ja.
Kan du gi meg moo shu?
Jeg vet ikke.
Er det ikke frekt om det ikke endra noe da pappa ikke adopterte oss?
-Støtende. -Vent.
-Det sa jeg aldri. -Straks tilbake.
Hvordan vet vi hvor det endra seg?
Hei, elsker.
Fy søren.
-Du kom tilbake, du. -Har du savna meg?
Så dumt. Jeg skal ikke bli, jeg er her bare for å levere noe kjapt.
Hva da?
Sønnen vår. Diego, dette er Stan.
-Si hei, Stanley! -Hei, Stanley.
Vent nå litt. Hæ?
Hei! Hei, dette er…
Hei. Dette er… Du tuller, ikke sant?
Om at du har raske svømmere? Der kan du le av meg, ja.
Jeg har hatt Stan i 12 år.
Nå får du ta din skjerv. Ha det gøy med å bli kjent.
Vær snill, for mammas skyld.
Så…
Har du noe mat?
Grace.
Har du sett en koffert?
Hva gjør du?
Ber.
I helligste…
Ja.
Det er hellig.
Er det ikke vakkert?
Hva er denne greia, Grace?
Et mirakel!
Jeg skjønner ikke hva det sier. Gjør du?
Det er bare lyd.
Nei, Marcus. Det er et budskap fra Gud. Hør etter.
Jeg hører det.
Pass på manerene.
Poenget er at vi klarte det. Vi redda verden.
Vi stansa apokalypsen og rakk hjem i tide til middag.
Uansett hva pappa endra på,
uansett hvilken tidslinje vi er i nå,
så takler vi det.
Vi vant.
Ja.
-Greit. -Greit.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen